Rome - Del 3 "An Owl in a Thornbush"
Text: OckeJ www.SweSUB.nu
- Vad är det som är fel, mor? - Ruinerade!
Den idioten har ruinerat oss alla. Vi blir tvungna att lämna Rom.
Caesar har gått över Rubicon. Han har beträtt italiensk mark med armén.
Det är ett otroligt förräderi. Och med en enda legion, dessutom.
Så inte bara förräderi utan självmord också.
Var det något mer, Domina?
Har du hört? - Mmm... konstigt.
Det är en dåraktig sak att göra. En legion!
Jag undrar vad han tänker på.
Jag kommer ihåg då jag förintade Illyrian Piraterna,
där var en särskilt gammal sjöorm, en Liburnian om jag minns...
Glöm det! Vad ska vi göra?
Jag har redan givit order. Mina legioner ska samlas.
Och du kommer att krossa honom? - Utan tvekan! Stackaren är död.
Ta det ubianska kavalleriet och spana utmed vägar och fästen mellan oss
och staden. Fortsätt tills ni stöter på motstånd. Om ni stöter på civila
så lämna över denna kungörelse.
Om ni inte stöter på något motstånd kan ni fortsätta till forumet och
spika fast den på senatens dörr.
Plundring och nedbränning är förbjudet.
Några frågor? - Inga, Sir!
Då var det allt.
Vad är det som gör Vorenus så dyster? - Han är catonian, han tycker att vi
begår ett fruktansvärt brott och att gudarna kommer att straffa oss.
Han kan ha rätt. - Det är ett brott om vi förlorar.
Om vi vinner, är det inte det. - Jag tar bara det som rättmätigt är mitt.
Tror du att vi kan lita på honom? - Vem? - Lucius Vorenus.
Han är hängiven 13:e. Han skulle följa örnen upp i Plutos arsle.
Jag sa åt dig att inte komma hit.
Jag var tvungen att få se min son. - Du har sett honom, nu kan du gå.
Och håll dig borta.
Hjälp mig, Niobe. Jag blir galen.
Du kan inte försaka mig. - Det gör jag.
Jag ger inte upp, tro inte det.
Du älskade mig en gång, du kommer att göra det igen.
Jag älskade aldrig dig.
Ljug för dig själv om du vill, men inte för mig.
Du kanske aldrig mer få se din man, det inser du väl?
Han och de andra är dödsdömda. - Det vet du inte.
Alla vet det.
Kanske det, men jag har avgivit ett löfte.
Gå.
Jag svär, om du inte går...
Det är ok, han är på väg att gå.
Du lovade att inte träffa honom igen. - Jag ville inte ha honom här.
Jag sa åt honom att gå. - Det såg det inte ut som.
Du kan berätta sanningen för pappa, det är inte ditt fel.
Aldrig, du har svurit... - Du trodde att han var död,
han kommer att förstå. - Han dödar oss alla.
Du säger ofta att du har god hand med kvinnor.
Det är inget tomt prat, heller. Från Nabo till Thebe ropar kvinnor mitt namn.
Jag har inget behov av din samlagsexpertis.
Min fråga berör mer dess... känslor.
Jag är rätt man att fråga om det.
Min fru, hon...
Du hörde vad hon sa, hon hatar mig.
Vad undrar du? - Hur jag får henne att sluta hata mig, så klart!
Det är inte självklart. Jag trodde du fick henne att hata dig med vilje.
Det var inte alls min avsikt, varför skulle jag göra det?
Inte vet jag. Det är du som är den smarte, du kan ge 1000 anledningar.
Jag älskar henne. Jag har behov av att hon älskar mig också, annars är jag bara
hennes slav och det kan jag inte tolerera.
Vad spelar det för roll hur hon känner om vi ändå dör den här veckan eller nästa?
Det kommer vi att göra, men vem kommer att hedra mig när jag är borta?
Vem betalar Procerpina och Pluto för mitt uppehälle? Vem häller vin på min grav?
Om det går så långt, så tar jag hand om det. Det är det minsta jag kan göra.
Tack... men det är inte samma sak.
Förresten så kommer du att vara död också.
Jag tänkte ha en liten fest ikväll och jag vill att du...
Har du parfym på dig?
Bara en skvätt. - Den luktar förskräckligt.
Hästskit passar dig mycket bättre. Du måste hämta fler män för att stå
vakt utanför när mina gäster anländer. - En fest? Är det klokt?
Parfym och råd... Vad kommer härnäst? - Jag menar bara att Pompeius pöbel
är ute efter blod. Det är bättre att ligga lågt. - Ligga låt? Jag är ingen
ödla, jag tänker inte bli skrämd. - Som du vill.
Det kommer att kosta extra. - Du har redan tillräckligt betalt.
Fler män kostar mer.
Jag säger åt Castor att tala med dig.
Jag vill inte ha mer pengar. - Vad vill du ha då?
Du vet vad jag vill ha.
Något i den stilen. - Du glömmer din plats.
Min plats är hos min familj. Säg bara till så går jag till dem.
Sköt ditt jobb väl så ska jag...
...se till att du blir ordentligt belönad.
Tack, domina!
Pompeius förtrupper. Hans legioner är inte långt bakom.
Vi och 13:e kommer att hänga på kors lagom till marknadsdagen.
Tack och lov att min far inte levde länge nog att se sin son dö som förrädare.
Bäst att dö nu då. - Vänta! Vi är inte här för att slåss.
Vi har order att fortsätta så länge vi inte stöter på motstånd & det ska vi göra.
Varför inte? Pojkarna är redo, eller hur?
Kom igen! - Inget stridande!
Nej! Strid inte nu! Förbannade idiot!
Formera och försvara er!
Kom ihåg er träning!
Caesars spejare är bara 48km ifrån Rom.
Han håller mycket god fart.
Eftersom han har så få män blir det lättare att hålla ett högt tempo.
Han leder ingen armé, snarare en beväpnad trupp. Det är
mycket ovanligt. Till och med oetiskt. Gudarna; det är inte ens krigssäsong.
Han avser väl inte att attackera självaste Rom?
Jag tror det är precis vad han avser att göra.
Hur kan han ens hoppas på att lyckas?
Problemet är att just nu har vi bara tre legioner till stadens försvar.
Tre är säkert mer än tillräckligt.
Normalt sett, men de flesta är nya rekryter,
precis som de som flydde från spejarna.
Resten är veteraner, Caesars gamla män; ej pålitliga.
Rom står utan försvar!
Mina legioner samlas ihop så fort de kan.
Men det tar minst 4 dagar att samla ihop en styrka kapabel att försvara staden.
Caesar är två dagar härifrån.
Du är inte långt ifrån sanningen. - Vad gör vi nu?
Vi måste slå till reträtt, en TAKTISK reträtt.
Lämna staden? Har du blivit galen? - Tala inte till mig med det tonfallet.
Vänner, håll er till saken. Finns det inget alternativ till reträtt?
Inget. Vi drar oss tillbaka till Corfinium, och samla legionerna där.
När de är samlade och redo så tar vi helt enkelt tillbaka staden.
Caesar kan inte hoppas på förstärkningar förrän till våren.
Italiens städer kommer att stänga sina portar. Vi får ett oöverträffat övertag!
Så det här är inget skamset nederlag, utan en sällsynt form av seger?
Lugna dig, Cato. Du förstår dig inte på militära ärenden annars skulle du inse
att det här ett fullständigt korrekt drag.
Du har förlorat Rom utan att ens dra ditt svärd. Du har förlorat Rom!
Pompeiskt avskum vid vår dörr! Det är olidligt!
Om det inte vore för Timon och hans män skulle de bränna ner huset.
Så energiska är de inte. - Det här upproret har vänt alla emot oss.
Jag svär: Om Caesar var här nu skulle jag knivhugga honom i halsen.
Han har ruinerat oss. - Jag är inte så säker på det.
Jag kan tänka mig att Pompeius svaga ställning är vilseledande.
Tänka, det är allt du gör, fåniga pojke!
Alla våra vänner har övergivit oss! Vi i Julii-familjen är som spetälska.
Nu ska vi inte överdriva. Inte alla vänner har övergivit er.
Och det ska kommas ihåg. Ni är bra, lojala människor.
Det är väldigt frestande att överge Caesar. Men att göra det nu...
Det skulle se ut som att vi bara följer en trend.
Stanna och vakta huset. Men tro inte för ett ögonblick att vi inte kommer tillbaka.
Vi kommer tillbaka senast vid månadsskiftet.
Och de som inte gjort sin plikt när jag återvänder får betala med sina liv.
General. Er eskort är redo.
Gnaeus?
Durio, är eskorten redo? Då ger vi oss av.
Make. Kassan? - Ja, naturligtvis.
Durio!
Ni måste säkra så mycket av guldet i kassan som möjligt.
Ta med dig en grupp och öppna valven.
Ni har inte mycket tid på er, så gör vad ni kan.
Nu låtsas vi att vi är Odysseus och hans vänner,
när det smyger ut ur cyklopens grotta.
Vi måste vara tysta som små möss.
Jag är ledsen för allt det här. - Säg inte så.
Jag har inget emot lite spänning.
Allt kommer att bli bra, det försäkrar jag. - Det har jag inga tvivel om.
Då rör vi på oss. Och var tysta.
Det var ju bra; Istället för att leva i skam så kommer vi bli våldtagna,
misshandlade och lemlästade av en galen folkmassa.
De vilddjuren låter er nog inte passera. Ni får stanna här inatt om ni vill.
Det gör vi gärna, tack.
Vänta! Det är fel väg! Vägen till Appia går till höger.
Vi ska inte till Appia. - Va?
Det bästa sättet göra en kvinna nöjd, är en fiendes varma, slående hjärta.
Kvinnor säger att de inte tycker om det, men det gör de. Det gör
dem lika våta som oktober.
Om inte det fungerar, så prata med henne.
Prata? Om vad? - Det spelar ingen roll.
Det handlar om tonfallet i din röst.
Låtsas att du sadlar en lättskrämd häst. "Såja... shh... nu så... "
Du vet, sådana saker. - Är det allt?
Vad mer?
Jo, säg att hon är vacker. Hela tiden.
Säg det varenda gång du ser henne. Till och med när hon inte är det.
Och mer?
Likväl... Väldigt viktigt...
När ni har samlag, finns det en punkt, precis ovanför hennes vagina...
den är som en knapp.
Nu... ägna dig åt den knappen, så öppnar hon sig som en blomma.
Hur vet du det om henne?!
Alla kvinnor har en! Fråga vem som helst.
Här! Upp med dig.
Jag dödar Octavia och Merula tar hand om mig, men om hon inte klarar det och
jag tas levande så får du göra det.
Och du måste ta livet av dig själv, att du överlever är opassande.
Jag kan inte föreställa mig något annat. - Octavion, vem vill du ska döda dig?
Jag är gammal nog att ta hand om mig själv. - Min modige, lille man.
Servilia, kan mitt folk hjälpa dig? - Tack, men vi klarar oss nog själva.
Mor, jag ser helst att det inte är du som dödar mig.
Varför det? Du är väl inte arg fortfarande? - Är det en order?
Det känns som att du aldrig lyssnat... - Cerberus ylar efter oss och
ändå plågar du mig med dina känslor! - Om du låtit Glabius och mig...
Ständigt Glabius. Jag spottar på honom! Jag pissar på det vraket!
Bra, mor. Dö såsom du levt! - Lyssna!
Jag bråkar inte med dig. Castor, skär halsen av Octavia innan mig.
Castor, låt mor göra det. Jag vill inte neka henne ett sista nöje.
Lyssna!
Konsul Pompeius Magnus har lämnat staden.
Han befaller alla adelsmän att göra detsamma.
De som stannar kommer att anses vara fiender till Rom.
Så du har hört?
Det där hjälper inte. Om någon vill ta sig in så gör de det.
Hjälp till så är du snäll.
Så din man kommer tillbaka trots allt. - Det ser ut som det.
Du låter inte så glad. - Visst är jag glad, han är min make.
Om du säger det så.
Förlåt. Jag pratade bara... jag pratar för mkt.
Jag vet inte, Rissa.
Jag gör mitt bästa för att älska honom.
Men jag vet inte om jag vill att han ska komma tillbaka.
Jag skulle inte tro det om jag inte sett det själv: Pompeius män håller
på att överge staden. Halva senaten till häst.
En komisk syn, utan tvekan.
Vi sitter i en förbannat, obekväm sits.
Om vi stannar, är vi för Caesar och upproret.
Om vi ger oss av är vi med Pompeius.
Det finns inget mellanläge. - Så, hur gör vi?
Caesar är vår närmsta vän, men det han gör...
Jag vet inte.
Du måste besluta dig.
Pompeius... Vi måste gå med Pompeius. Republiken är viktigare än vänskap.
Håller du med? - Det är ditt beslut.
Då blir det Pompeius.
Vi har ingen tid att förlora. Säg åt alla att vara redo för att ge sig av.
Jag åker ingenstans. - Vad menar du?
Jag har väntat i åtta år på Caesar. Jag kan inte ge mig av nu.
Du kan inte stanna. Inte om jag ger mig av. - Självklart kan jag stanna.
Mor, alla som stannar är fiender till Rom. Pompeius har kungjort det.
Caesar kanske segrar. - Ja, han kanske styr Rom i en vecka,
en månad eller ett år. Men sen kommer någon annan ambitiös, man döda honom
och ta hans plats. Då blir du älskarinnan till en död tyrann.
Vi vet vad som händer med dem. - Det är upp till gudarna, jag rår inte
för att jag älskar honom. - A va, mor!
Du är förblindad av lust, jag kan skaffa dig en bra cyrenier
på marknaden och få det överstökat.
Det är bäst att du går nu. Var inte arg på mig.
Vi kan vara åtskilda en lång tid.
Adjö, mor. - Adjö, älskling.
Din dotter har gått.
När då? - Nyss. Jag har sagt åt en pojke att följa efter henne.
Jag ska göra slut på det här eländet.
Hämta dina män.
Nu!
Varför har du inte lämnat staden? - Jag kunde inte ge mig av utan
att träffa dig. - Men du är inte säker. Alla vet att du är med Pompeius.
Var inte rädd. Jag är borta vid soluppgången.
Det är allt jag har. - Tack, men det här är inget rån.
Atia! - Du får ett ögonblick, ifall det finns gudar du vill tala med.
En tjänst: Låt mina män leva. - Ledsen, men det är order.
Ge mig ditt svärd.
Vad är de för något? Stjärnorna...
Stjärnorna är hål i himlasfären som ljuset från himlen skiner igenom.
Hur stora är hålen? - Stora. De verkar bara små eftersom de
är 100-tals mil ifrån oss. - Stora nog för en människa att gå igenom?
Jag antar det.
Men en människa kan inte ta sig dit upp. - Jag ser inget hinder.
Hur då? - Han kan hålla fast i en jättefågel.
Det fungerar inte så. Det är filosofi, det är svårt att förklara.
Numa, det där är inte nödvändigt. Snälla, stå upp.
Det behövs inga formaliteter här, inte mellan gamla vänner som oss.
Tusen tack, Atia. Vi söker ödmjukt efter beskydd ifrån Er familj.
Tyvärr finns det de som säger att jag är med i Pompeius sällskap.
Är ni inte det? - Alla i Pompeius sällskap har flytt.
Ni stannar enbart av rädsla för att era fabriker och butiker ska plundras.
Jag försäkrar att det inte är sant. - Castor...
5000 dinarer. - Så mycket?
Nu ska vi inte bli vulgära. - Jag ska genast ta hand om det.
Var är din man, Durio? Han är försenad.
Durio är den bäste mannen jag har, han kommer inte att misslyckas.
Vad har då hänt? Hur ska vi betala legionerna, ge dem mat?
Jag har ingen aning. Du gnäller som ett fruntimmer, Cato. Durio kommer att
återvända med mer än tillräckligt med guld.
Vi kommer att vara tillbaka i Rom innan våren, så sluta oroa dig.
Det är inte logiskt, vi borde ha blivit stoppade nu. Varför är Rom oförsvarat?
Våra pojkar måste ha skrämt bort dem. - Republikens soldater flyr inte så
det måste vara en strategi eller ett knep. - Det är bra knep i så fall.
Om inte gudarna övergett Rom.
Om Mars såg på skulle han inte tillåta en sådan skam.
Han kanske satt och sket och missade det.
Det är sådan brist på respekt som lett oss hit.
Om inte gudarna respekteras, varför skulle de hjälpa oss?
Fortfarande inga trupper.
De borde ha anfallit vår flank. Kanske de här boskapsförarna vet något.
Goddag, medborgare. - Kapten.
Kommer ni ifrån staden? Hur står det till där?
Ni är Caesars män. Lyckan särar på benen för er. Pompeius har flytt.
Staden är er. - Varför skulle Pompeius fly?
Ni var för snabba för honom. Han kunde inte samla sina trupper tillräckligt snabbt.
Han har slagit till reträtt söderut, tillsammans med senaten.
Där ser du, du hade fel för en gångs skull. - Njut av er seger, pojkar.
Hur mycket vill du ha för flickan? - Inte till salu.
Vad har ni i vagnen?
Vete. - Visa oss, soldat. - Det finns inga soldater här.
Då tog jag fel. Ni har alla soldatstövlar så jag antog att ni är soldater men
jag har förstås fel. Varför skulle nio bra soldater vakta en vetevagn?
Jag behöver inte visa dig något.
Min trohet för evigt, domina.
Jag vill inte tvivla på dig, Proculus men...
det är en evighet sen jag såg dig på min skatteinkassering.
Du kanske inte mått bra, är det struma? - Struma, som ni säger.
Feta, giriga män råkar ofta ut för det.
Jag ska döda en uggla för din goda hälsa.
Tala förnuft, människa!
Vad är det för avskyvärdheter? Att släpa lik till ärliga människors dörrar?
Se nu vad ni har gjort!
Staden är obevakad. Så det är sant, republiken har fallit.
Ändå har vi himlen ovan oss och marken under oss.
Gudarna har inte bråttom, de tar god tid på sig att plåga oss.
Ska vi se efter vad som finns i vagnen och befria flickan?
Vi följer order och avancerar tills vi stöter på motstånd.
Du ska göra din plikt!
Du är en elak jäkel, det är ditt problem. Det finns ingen som kan älska dig.
Du kan tala hur väl du vill till Niobe, det lär inte hjälpa; Hon tror dig inte!
Äntligen vaknar du. Jag var orolig. Vatten?
Mitt stackars barn. - Så det var ingen dröm?
Glabius är död. - Ja, det är han.
Jag är ledsen.
Varför tittar du på mig så där? - Hur då?
Som om jag... - Hade du?
Hur kan du fråga mig det? - Hade du?
Det hade jag inte! Att du ens kan tänka dig en så hemsk...
Se på mig!
Jag svär vid alla mina förfäder att jag inte hade något med Glabius död att göra.
Vem tror du gjorde det, mor?
Gatorna är fulla med lik, det kan ha varit vem som helst.
Detta är Gaius Julius Caesars ord, ättling till Venus, huvudkonsul
i Gallien och ledare för de norra styrkorna.
Medborgare: Jag har återvänt till Italien med avsikt att kräva in mina legala
och moraliska rättigheter. Jag önskar ingen olaga makt.
Jag kallar ingen för fiende, om han inte utger sig för att vara det.
Men, ingen av deras egendom ska kränkas och personen ska förbli oskadd
så länge deras opposition är fredlig. Vidare ska de som tagit strid med mig
och nu ångrar detta, beviljas amnesti. De som däremot fortsätter att bruka
våld för att opponera sig mot mig, ska emottaga samma behandling som de ger.
Under beskydd av Jupiter Capitolinus, är detta Gaius Julius Caesars ord.
Vad gör du? - Jag har gjort min plikt och jag har
syndat tillräckligt. Jag avgår.
Det är desertering! - Jag är en förrädare och rebell.
Varför inte desertör också? - Du kan inte bara lämna 13:e!
Adjö, Pullo.
Åt Venus, födslo-givaren, ger jag detta offer.
Jag är Lucius av Voreniun-klanen, tidigare förste centurian i 13:e legionen.
Jag har en fru. Hon heter Niobe.
Venus, låt henne älska så som jag älskar henne.
Jag ger mitt blod för att det ska inträffa.
Förlåt, det var inte meningen att skrämma dig.
Du är mycket vacker.
Jag har insett att det är på grund av okunnighet som jag inte behandlat dig
som jag borde, jag borde behandla... - Snälla, säg inte så.
När vi gifte oss var du bara 13 somrar, och snart var jag borta.
Men nu är du kvinna. Och jag vet inget om kvinnor.
Soldatlivet är allt jag känner till.
Vilket inte är användbart.
Jag har varit bitter, misstänksam och kall.
Men jag är inte gjord av sten...
Jag kan ändra på mig.
Jag svär vid min dotters sons liv att jag kan ändra på mig om du vill det.
Snälla, säg om du inte vill det så lämnar jag dig utan harm.
Det är jag som gjort fel. - Hur då?
Jag är...
Jag har inte varit...
Det förflutna är borta.
Vi börjar om.
Jag applåderar Er.
Ni är på väg att gå in i Rom som en blodstänkt erövrare och ändå
är Ni lika lugn som en kopp vatten. - Jag är glad att det ser ut så.
Gracchus! Något mer muntert!
Text: OckeJ - Synk: Hugga Bugga www.SweSUB.nu